Вісник Київського національного університету імені Тараса Шевченка, Географія
«Вісник Київського національного університету імені Тараса Шевченка. Географія» – періодичне рецензоване наукове видання відкритого доступу, у якому висвітлюються актуальні питання теорії і практики природничої географії, суспільної географії та картографії. Журнал іноді вміщує також літературні огляди та рецензії на праці відомих географів.
Taras Shevchenko National University of Kyiv
Ознайомитися з політикою за посиланням: https://geography.bulletin.knu.ua/licensing_copyright
ПОЗИЦІОНУВАННЯ АРТТУРИЗМУ В ЗАГАЛЬНІЙ СТРУКТУРІ ТУРИЗМУ
Вступ. Досліджено проблему позиціонування арттуризму в структурі туризму та обґрунтовано необхідність його виділення як самостійного виду культурно-освітнього туризму. Визначено актуальність теми дослідження, яка обумовлена зростанням попиту на спеціалізовані туристичні продукти, серед яких важливе місце займає мистецтво, яке може виступати рушійною силою розвитку туристичної привабливості регіонів і напрямків. Методи. У дослідженні використовуються методи логічного аналізу, системного підходу, порівняльного аналізу наукових публікацій, а також метод графічної систематизації для створення таблиці позиціонування арттуризму. Результати. На основі аналізу наукових джерел виявлено недостатню теоретичну концептуалізацію арттуризму, що ускладнює його інтеграцію в стратегії розвитку територій. Встановлено, що в сучасних наукових дискусіях арттуризм позиціонується переважно як складова культурного туризму, хоча його специфіка визначається активною взаємодією туристів з художнім середовищем, яке виходить за рамки традиційного пасивного споглядання. На основі узагальнення існуючих класифікацій запропоновано авторське визначення арттуризму, як виду культурного туризму, що формується на перетині музейного, креативного та туризму спадщини, який використовує творчість як ресурсний потенціал для створення унікальних туристичних продуктів. Розроблено графічну модель, яка візуалізує місце арттуризму серед інших видів культурного туризму. Сформульовано рекомендації щодо створення продуктів артуризму з інтеграцією музейних виставок, мистецьких заходів, історико-культурних ресурсів та творчих практик, що забезпечує естетичний, освітній та емоційний досвід для туристів. Висновки. Отримані результати дозволяють стверджувати, що розвиток арттуризму повинен орієнтуватися на інтеграцію різних культурно-мистецьких ресурсів із активним використанням креативного потенціалу, що є важливим фактором підвищення туристичної привабливості регіонів та їх конкурентоспроможності. Перспективою подальших досліджень може бути розробка чітких індикаторів і методів оцінки ефективності арттуризму, а також детальніші прикладні рекомендації щодо управління цим видом туристичної діяльності на різних рівнях організації.
Авторське право (c) 2025 Антон СИВЕНКО, асп. https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
МІСЦЕВІ ФІНАНСИ ПРОСТОРОВОГО РОЗВИТКУ ТЕРИТОРІАЛЬНИХ ГРОМАД: ТЕОРЕТИЧНІ ТА ПРАКТИЧНІ РОЗВІДКИ
Вступ. У статті автором розкрито актуальні підходи до визначення змісту фінансових ресурсів органів місцевого самоврядування в Україні та здійснено аналіз нормативно-правової бази й наукових джерел з досліджуваної проблеми. Визначено сутність найважливіших категорій, які складають понятійний апарат дослідження сфери фінансів просторового розвитку територіальних громад. На основі проведеного дослідження розкрито еволюцію його розвитку. Методи. Було використано методи аналізу нормативно-правової бази, останніх досліджень і публікацій, індукції, історичної розвідки та узагальнення із обґрунтуваннями власних поглядів і думок. Результати. Розкрито поняття базових дефініцій з досліджуваної теми, що визначають теоретичні та просторові аспекти формування фінансових ресурсів територіальних громад в Україні, враховуючи позиції як українських так і закордонних науковців та нормативні документи, що регламентують як процес децентралізації, так і можливості формування фінансової стійкості територіальних громад. У ході дослідження визначено компоненти та умови забезпечення фінансової самодостатності територіальних громад із врахуванням сучасних суспільних викликів, а також, виокремлено основні принципи управління фінансами територіальних громад для забезпечення їх спроможності. Висновки. Процес децентралізації в Україні супроводжується формуванням спроможних територіальних громад, які забезпечать збалансований економічний і соціальний розвиток відповідної території, ефективне використання природних, трудових і фінансових ресурсів, розвиток людського потенціалу громади, залучення потенціалу громади до забезпечення її конкрентоспроможності. В умовах повномасштабної війни та введенням воєнного стану виникають проблеми у збалансованому розвитку громад з урахуванням їх існуючої фінансової спроможності та просторових особливостей. Важливим є виявити недоліки, встановити умови та принципи управління фінансовими ресурсами територіальних громад, оцінити їх здатність протистояти зовнішнім і внутрішнім загрозам соціально-економічного розвитку та забезпечення якості життя населення.
фінансова стійкість територіальної громади
просторова організація територіальної громади
Авторське право (c) 2025 Тарас КУРИШ, асп, https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
СТАТИСТИЧНЕ ОЦІНЮВАННЯ ЧИСТОГО ВНЕСКУ ЗМІНИ КЛІМАТУ У ФОРМУВАННЯ КОНЦЕНТРАЦІЙ ЗАБРУДНЮЮЧИХ РЕЧОВИН В АТМОСФЕРНОМУ ПОВІТРІ НАД ТЕРИТОРІЄЮ УКРАЇНИ
Вступ. Забруднення атмосферного повітря та зміна клімату є одними з основних чинників негативного антропогенного впливу на довкілля. Варіативність забруднюючих речовин більшою мірою залежить від викидів, проте залишається недостатньо вивченим роль зміни клімату у формуванні концентрацій, що важливо враховувати при довготерміновому плануванні покращення якості атмосферного повітря та стратегії зменшення викидів. У даній роботі представлено аналіз чистого внеску зміни клімату у формування концентрацій шкідливих домішок на основі застосування статистичного підходу до розкладання часових рядів. Методи. В основі досліджень лежать місячні дані викидів і концентрацій діоксиду азоту (NO2), фомальдегіду (CH2O) та тропосферного (приземного) озону (O3) із реаналізів Copernicus Atmospheric Monitoring Service (CAMS) за період з 2003 до 2021 рр., а також дані температури повітря, швидкості вітру і кількості опадів із реаналізу ERA5. Застосування адитивної моделі дозволило розкласти часові ряди концентрацій на сезонну (внутрішньорічну) складову, міжрічні тренди та міжрічну залежність варіативності концентрацій NO2, CH2O й O3 від мінливості кліматичних параметрів. Результати. Сезонна мінливість концентрацій, що залежить як від зміни метеорологічних умов так і відмінності у викидах забруднюючих речовин, пояснює від 61 до 74% загальної варіативності NO2, та близько 90% CH2O й O3. Міжрічні тенденції досліджуваних забруднюючих речовин, що залежать від зміни антропогенного навантаження, складають від 0,6% до 3,6% для NO2 та переважно менше 1% для CH2O й O3, проте зі статистично значущими змінами. Чистий внесок зміни клімату, оцінений через статистичну залежність міжрічних варіацій аномалій часових рядів забруднюючих речовин з аномаліями кліматичних параметрів, показав, що зміна клімату визначає менше 10% загальної варіативності концентрацій забруднюючих речовин. У середньому цей показник складає близько 5% для NO2, 3% для O3 та лише близько 1% для CH2O. Висновки. Отримані результати вказують на те, що розроблення стратегій зменшення викидів забруднюючих речовин та покращення якості атмосферного повітря, у першу чергу, має передбачати зменшення прямих антропогенних викидів і їх негативний вплив на здоров’я населення й екосистеми. Проте роль зміни клімату також має бути врахована як значущий чинник у формуванні атмосферного забруднення.
Авторське право (c) 2025 Михайло САВЕНЕЦЬ, к.геогр.н., ст. досл, , Софія КРАЙНИК, інженер, Дар’я ГРАМА, студентка, Марина РУДАС, студентка, Оксана СКЛЯР, студентка https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
МОЖЛИВОСТІ ТРАНСКОРДОННОГО ПРИРОДООХОРОННОГО СПІВРОБІТНИЦТВА В КОНТЕКСТІ ЄВРОПЕЙСЬКОЇ ІНТЕГРАЦІЇ ТА ПІСЛЯВОЄННОГО ЗЕЛЕНОГО ВІДНОВЛЕННЯ УКРАЇНИ
Вступ .У статті наголошується на актуальності транскордонного природоохоронного для України в контексті нової реальності, спричиненої російською агресією: прискореної інтеграції до Європейського Союзу (ЄС) на тлі процесу відновлення. Враховуючи геополітичне положення України та спільні сухопутні та морські кордони з 4 країнами ЄС (Польщею, Словаччиною, Угорщиною та Румунією) та 1 кандидатом на вступ до ЄС (Молдовою), транскордонне співробітництво відкриває значні можливості. Методи. У цьому дослідженні було використано такі методи: аналіз, синтез, спостереження та порівняння для виявлення сучасних тенденцій та моделювання перспектив природоохоронного транскордонного співробітництва. Результати. Було проаналізовано стан транскордонного екологічного співробітництва України до війни. Висвітлено роль Єврорегіонів, створених з 4 країнами-сусідами ЄС та Молдовою («Карпати», «Буг», «Верхній Прут» і «Дністер»), та Європейського об’єднання територіального співробітництва (ЄОТС) з Угорщиною («Тиса») як організаційних форм співпраці для реалізації спільних екологічних ініціатив. У дослідженні розглядається вплив повномасштабного вторгнення Росії на транскордонне природоохоронне співробітництво, включаючи зміни пріоритетів, нові виклики та, водночас, нові можливості для транскордонного екологічного партнерства. Нові можливості розглядаються в контексті процесу відновлення, зокрема, через участь України у Європейському зеленому курсі, а також інтеграцію в європейські екологічні стандарти. Висновки. Транскордонне співробітництво в рамках Єврорегіонів та ЄОТС визначено як ключовий елемент у досягненні сталого розвитку та екологічної безпеки в регіоні. Інтеграція України до ЄС відкриває можливості для спільних проектів у сфері моніторингу екологічних загроз, енергоефективності та збереження біорізноманіття. Останнє є ключовою основою для зеленого відновлення України. Для масштабних та стратегічних проектів зеленого відновлення ЄОТС пропонує переваги завдяки своїй правосуб'єктності та здатності безпосередньо залучати кошти ЄС. Водночас Єврорегіони можуть бути ефективними для менш масштабних проектів, спрямованих на мережеву взаємодію та обмін досвідом. Поєднання різних форматів співпраці може бути корисним для досягнення різних цілей у проектах зеленого відновлення. У статті визначено, що Україна має значний потенціал для виробництва «зеленого» водню з використанням відновлюваних джерел енергії, що може допомогти задовольнити потреби ЄС в імпорті.
Європейське об’єднання територіального співробітництва (ЄОТС)
Авторське право (c) 2025 Дмитро ІВАНОК, канд. геогр. наук, асист. https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ПОЛЬСЬКІ НЕКРОПОЛІ ЯК ТУРИСТИЧНИЙ РЕСУРС І ЧИННИК РОЗВИТКУ УКРАЇНСЬКО-ПОЛЬСЬКОГО ТУРИЗМУ ПО ВІЙНІ
Розкрито особливості польських некрополів як туристичного ресурсу. Польські некрополі (як у межах сучасної Польщі, так і за її межами – в Україні, Литві, Франції) є важливим туристичним ресурсом, який може притягнути значні за обсягом туристопотоки. Для українських туристів є вельми цікавим з історико-культурного та архітектурного боків ознайомитися як з польськими цвинтарями та могилами, що зберіглися нині на території України (зокрема у Львові, Києві, Івано-Франківську, Дрогобичі, Самборі, Фастові, Кам’янці-Подільському тощо), так і завітати до відповідних некрополів під час відвідин Польщі, зокрема, у Варшаві, Кракові, Закопане тощо. Особливу цікавість для українських туристів являє православний Вольський цвинтар у Варшаві, де можна побачити могили діячів УНР та їхніх рідних. У той же час, під час перебування українських туристів в таких польських містах, як Щецін, Вроцлав, Гданськ та інші – у західній та північній частинах Польщі, питання з боку туристів про місця знаходження та долі старих німецьких цвинтарів можуть виявитися незручними для господарів. Про це слід проінформувати українських туристів під час турів до відповідних польських міст. А для польських туристів приємною несподіванкою може бути гарне збереження польських могил у Львові (на Личаковському цвинтарі, включаючи недавно відновлений Цвинтар польських орлят), Києві (Байкове кладовище та Польський військовий цвинтар у Биківні), Кам’янці-Подільському (пам’ятники Юрію Володиєвському та Папі Римському Івану Павлу ІІ, пам’ятна таблиця письменника Хенріка Сенкевича) тощо. Отже, дослідження цієї проблематики є актуальним та може сприяти покращенню якості туристичного обслуговування українців в Польщі та поляків в Україні, зокрема підчас післявоєнного відновлення туристичної галузі в Україні.
Авторське право (c) 2025 Ігор СМИРНОВ, д-р геогр. наук, проф., Ольга ЛЮБІЦЕВА, д-р геогр.наук, проф. https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ІНДУСТРІАЛЬНА СПАДЩИНА ЯК РЕСУРС СТАЛОГО РОЗВИТКУ ІНДУСТРІАЛЬНИХ РЕГІОНІВ: КЕЙС КРИВОРІЖЖЯ
Вступ. У сучасних умовах трансформації постіндустріальних територій проблема збереження та переосмислення індустріальної спадщини набуває особливої актуальності. Відмова від функціонуючої промисловості залишає по собі численні об’єкти, які можуть бути як джерелом занепаду, так і потенціалом для розвитку. Криворіжжя, як один із найяскравіших індустріальних регіонів України, накопичило значний масив таких об’єктів. Метою дослідження є аналіз індустріальної спадщини Криворіжжя як ресурсу для сталого розвитку регіону, визначення потенціалу її збереження та повторного використання, окреслення ключових викликів та можливостей трансформації постіндустріального ландшафту в актив громадської і туристичної діяльності. Методи. Дослідження здійснено на основі теоретичних засад Міжнародного комітету зі збереження промислової спадщини (TICCIH), включно з Нижньотагільською хартією та Дублінськими принципами. Застосовано історико-географічний аналіз, картографування, аналіз архівних і польових матеріалів, типологізацію та систематизацію об’єктів, а також розроблено алгоритм дослідження, що охоплює чотири етапи: підготовчий, експедиційний, аналітичний та концептуальний. Результати. У межах дослідження проаналізовано закордонний та український дискурси щодо індустріальної спадщини. Проведено інвентаризацію понад 800 об’єктів індустріальної спадщини Криворіжжя. Запропоновано їх типологізацію за предметною сутністю, часом виникнення та ступенем збереженості. Представлено предметну класифікацію, яка враховує виробничі, інфраструктурні, соціальні, меморіальні компоненти та нематеріальну індустріальну спадщину. Виділено три історичні періоди формування індустріальної спадщини регіону та три рівні її збереження. Висновки. Індустріальна спадщина Криворіжжя є невід’ємною частиною регіональної ідентичності та має значний потенціал для інтеграції в концепції сталого розвитку. Запропонований алгоритм дослідження та класифікації можуть бути використані як методологічна база для розробки програм збереження, ревіталізації та популяризації індустріальної спадщини. Виявлені об’єкти становлять основу для створення кластерів індустріальної культури, розвитку індустріального туризму та креативних індустрій, формування сталого міського середовища на основі локального ресурсного потенціалу.
Авторське право (c) 2025 Вікторія ПАЦЮК, канд. геогр. наук, доц., Володимир КАЗАКОВ, канд. геогр. наук, доц. https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ДИНАМІЧНА МОДЕЛЬ МІСЬКОЇ РЕЗИЛЬЄНТНОСТІ ДЛЯ ФОРМУВАННЯ ПРОСТОРОВОЇ ПОЛІТИКИ
Вступ. У статті аналізується концепція міської резильєнтності як ключовий інструмент адаптивного управління в умовах багатовимірних загроз і зростаючої невизначеності. Акцент зроблено на необхідності інтеграції просторового виміру в дослідження резильєнтності, що досі залишається недостатньо опрацьованим у науковому дискурсі. Метою дослідження стала розробка методологічних засад динамічної моделі міської резильєнтності з можливістю комплексного аналізу поточного стану міської системи і модифікації складових відповідно до змін зовнішнього середовища. Методи. Під час дослідження застосовано аналітичні методи, метод сценарного моделювання, а також міждисциплінарні підходи і моделі ( метод багатокритеріального аналізу рішень та модель комплексної оцінки міської резильєнтності DPSIR). Результати. Запропонована динамічна модель міської резильєнтності з можливістю комплексного аналізу поточного стану міської системи і модифікації складових відповідно до змін зовнішнього середовища базується на концептах базової, актуальної та перспективної резильєнтності і математичному моделюванні різноманітних даних для створення комплексного індексу, що оцінює стійкість міської системи, враховуючи економічні, соціальні, управлінські та екологічні аспекти, і оцінює здатність міських систем адаптуватися до змін і протидіяти загрозам, враховуючи економічні, соціальні, управлінські та екологічні аспекти. Приклад аналізу показників просторових характеристик резильєнтності і оцінки базової просторової резильєнтності просторового шару міської системи здійснено на прикладі просторового шару “Озеленення та публічні простори”. Висновки. Було розкрито, що просторові характеристики міста в контексті формування його резильєнтності визначають такі критичні аспекти, як доступність інфраструктури, ефективність евакуаційних маршрутів, швидкість мобілізації служб реагування та здатність окремих районів функціонувати автономно. Динамічне просторове моделювання дозволяє точно ідентифікувати зони ризику, адаптувати сценарії реагування до локального контексту та забезпечити цілісну оцінку міської стійкості як динамічного, багатовимірного процесу.
Авторське право (c) 2025 Надія АНТОНЕНКО, канд. архітектури, Дар'я МАЛЬЧИКОВА, д-р. геогр. наук, проф. https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ТЕРМІНОЛОГІЧНА БАЗА НАУКОВИХ ДОСЛІДЖЕНЬ ЗОВНІШНЬОЕКОНОМІЧНОЇ ДІЯЛЬНОСТІ
Вступ. Зовнішньоекономічна діяльність (ЗЕД) відіграє важливу роль у підтримці та розвитку української економіки, що є особливо значущим в умовах повномасштабної російсько-української війни. Робота над фундаментальними аспектами досліджень зовнішньої торгівлі і ЗЕД загалом є вкладом українських науковців у розширення загального теоретичного базису та надання можливостей до його прикладного застосування. Методи. Робота над статтею потребувала застосування методу вивчення фахової літератури для ознайомлення з наявними теоретичними концепціями та подальшим їх дослідженням методами аналізу, порівняння та синтезу. Результати. Здійснено огляд наукових напрацювань із зовнішньоекономічної діяльності та проведено дослідження її термінологічної бази. Представлено ключові поняття та показники, що використовуються для характеристики ЗЕД. Проаналізовано основні теоретичні підходи до визначення зовнішньоекономічної діяльності як виду економічної (господарської) діяльності, сукупності здійснюваних операцій та виконуваних функцій, системи взаємодії суб'єктів на міжнародному рівні, а також як механізму інтеграції національної економіки у світове господарство. Особливу увагу приділено міждисциплінарному підходу, згідно якого було опрацьовано наукові роботи не лише вчених-економістів, а й науковців у сфері географії, що дозволяє досліджувати ЗЕД у ширшому контексті глобалізаційних процесів та просторових взаємозв'язків. У статті вивчаються основні підходи до оцінки зовнішньоекономічної діяльності через систему показників, що дозволяють аналізувати стан зовнішньоекономічного комплексу країни. Зокрема, такі дані, котрі розкривають інформацію про обсяги торгівлі, структуру (товарно-послугову, географічну), рівень залученості у процеси глобальної торгівлі тощо. Висновки. Відзначено відсутність єдиного підходу до визначення термінів, пов'язаних із ЗЕД, що зумовлює необхідність їхнього системного аналізу та уточнення. Представлена робота дає комплексне уявлення про засоби оцінки ЗЕД, що може бути корисним для подальших наукових досліджень і мати практичне застосування.
Авторське право (c) 2025 Анатолій ДАНИЛЕВСЬКИЙ, асп., Сергій УЛІГАНЕЦЬ, канд. геогр. наук, доц. https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ТЕОРЕТИЧНІ ОСНОВИ ДОСЛІДЖЕННЯ ТУРИСТИЧНОГО ПОТЕНЦІАЛУКУЛЬТУРНО-МИСТЕЦЬКОГО ЯВИЩА УКРАЇНСЬКОГО БАРОКО
Вступ. Українське бароко є важливим культурно-мистецьким явищем для України та має значний туристичний потенціал, що є актуальним в умовах зростаючого інтересу до української культури. Проаналізовано останні дослідження та публікації й виявлено недостатній рівень вивченості теми такої вузької проблематики, проте широке розкриття теми на рівні окремих аспектів. Мета дослідження полягала в розкритті культурно-мистецького явища як ресурсу розвитку туризму на прикладі українського бароко. Методи. Було використано методи аналізу, SWOT-аналізу, індукції, історичний та узагальнення. Результати. Розкрито поняття культури, мистецтва, культурно-мистецького явища, культурного туризму, туристичного потенціалу, бароко, Українського (Козацького, Мазепинського) бароко та визначення феномену. Було сформульовано й запропоновано авторські визначення туристичного потенціалу та туристичного потенціалу культурно-мистецького явища. Проведено SWOT-аналіз туристичного потенціалу культурно-мистецьких явищ. Висновки. Було вивчено й розкрито теоретичні основи туризмологічного дослідження туристичного потенціалу культурно-мистецьких явищ. Зокрема, розглянуто Українське бароко як феномен, що поєднує європейські барокові тенденції з українськими традиціями. За результатами розвідки запропоновано конкретні послідовні кроки для визначення напрямів розвитку туристичного потенціалу культурно-мистецьких явищ, а також напрями дослідження для визначення можливості використання феномену Українського бароко в туризмі.
Авторське право (c) 2025 Максим ДАРЧИК, асп. https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
СТАН, ЧИННИКИ ТА ТЕНДЕНЦІЇ РОЗВИТКУ ТРАНСПОРТНОЇ СТРУКТУРИ МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Вступ. Розвинена транспортна інфраструктура є одним із визначальних елементів сталого зростання будь-якого регіону, адже вона сприяє підвищенню рівню життя людини, створює умови для ефективного функціонування ринку товарів і послуг, а також є базовою передумовою економічного зростання країни в цілому. Транспортні послуги займають значне місце у територіальному плануванні, адже існуюча та планована транспортна мережа впливає на потенційний рівень використання території, розміщення та спеціалізацію господарства, формування мережевих і логістичних структур (будинків, логістичних центрів, індустріальних парків тощо). Раціональність використання міського простору, продумане поєднання окремих видів транспорту (залізничний, автомобільний, міський, авіаційний, трубопровідний), налагодження зв'язків між громадами окремими видами транспорту (під'їзні дороги, вокзали, станції та зупинки, аеропорти) створює єдину транспортну систему, функціонування якої може забезпечити мінімізацію часу, витраченого на переміщення пасажирів і товарів, як внутрішніх, так і зовнішніх, а також більш тісні й інтенсивні зв'язки між громадами. Транспорт бере участь у створенні продуктів та їхньому розподілі споживачам, взаємопов'язує виробництво і споживання продуктів між різними галузями економіки, країнами або регіонами. Транспорт відіграє важливу роль у виникненні та розвитку інтенсивного обміну товарами між різними територіями, залученими до цього поділу. Від ступеня розвитку транспорту залежить зростання поділу праці на території, його посилення і поява нових, більш ефективних форм. Транспортна інфраструктура впливає на якість життя і розвиток міст, тому глибокий теоретичний аналіз її роботи стає важливим і актуальним завданням. Методи. Було використано такі методи: порівняльно-географічний метод транспортної структури міста Чернівці, аналізу та порівняння маршрутної мережі за показниками ефективності, споживання ресурсів і задоволення пасажирських потреб, а також описовий метод. Результати. За допомогою описового методу визначено негативні тенденції транспортної структури, зокрема старіння транспортних засобів, недостатня кількість маршрутів, перевантаженість ключових маршрутів. Проведено аналіз маршрутної мережі за показниками ефективності, споживання ресурсів і задоволення пасажирських потреб. На основі отриманих даних і результатів аналізу можна прийняти конкретні рішення щодо оптимізації маршрутної мережі, включаючи зміни в розкладі, реорганізацію маршрутів, а також покращення обслуговування й забезпечення задоволеності пасажирів. Такий підхід сприятиме підвищенню ефективності міського громадського транспорту. Висновки. Виявлено, що транспортна структура міста Чернівці потребує постійного розвитку та вдосконалення, оскільки вона не повністю відповідає потребам населення. Серед головних завдань наразі є постійна оптимізація та створення нових маршрутів громадського транспорту для задоволення потреб мешканців та уникнення дублювань між автобусами й електротранспортом. Подальше функціонування транспортної системи міста має бути спрямоване на максимальне використання зовнішніх можливостей і внутрішніх переваг, одночасно вирішуючи проблеми її розвитку для забезпечення якісних транспортних послуг у регіоні.
Авторське право (c) 2025 Денис ЗОЛОТУНЕЦЬ, асп. , Сергій КУДРІНСЬКИЙ, студ. https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
МІГРАЦІЙНІ ПРОЦЕСИ ТА ЯКІСТЬ ЖИТТЯ НАСЕЛЕННЯ В УМОВАХ ВІЙНИ
Вступ. Перехід російсько-української війни у фазу високої інтенсивності, який припав на 24 лютого 2022 р., став причиною гострих демографічних та економічних криз в Україні, масової вимушеної міграції. Процеси, до яких українська держава поступово змогла адаптуватися в період 2014–2021 рр., набули у 2022 р. катастрофічних масштабів через те, що ареною воєнних дій, руйнівних обстрілів стала вся країна. Наслідки широкомасштабного вторгнення Росії в Україну відчуватимуться навіть через десятки років після її закінчення. Війна вже внесла диспропорцію в просторове розміщення населення, яка в майбутньому може поглиблюватися. Методи. Із застосуванням порівняльно-географічного методу, статистичного аналізу й синтезу розкрито кількісні показники вимушеної зовнішньої та внутрішньої міграції населення через війну в Україні, досліджено рівень якості життя внутрішньо переміщених осіб, кількість руйнувань через широкомасштабне вторгнення та перманентні обстріли української території, а також проаналізовано шляхи відновлення зруйнованої житлової та нежитлової інфраструктури країни. За допомогою якісного методу соціологічного дослідження (глибинні інтерв'ю) вивчено досвід переміщення зовнішніх і внутрішніх мігрантів. Результати. Було визначено суб'єктивне бачення внутрішніх і зовнішніх мігрантів щодо перспектив їхнього повернення до першочергових місць розміщення, яке безпосередньо залежить як від часу перебування за межами місць походження, так і від того, чи є куди повертатися біженцям та внутрішнім переселенцям, а також від інших травмуючих чинників. Висновки. Відновлення зруйнованого, подолання демографічної кризи, продумана житлова й соціальна політика для інтеграції внутрішньо переміщених осіб і заохочення повернення зовнішніх вимушених мігрантів – це ті виклики, які на сьогодні гостро стоять перед Україною. Важливим також є той фактор, що диспропорція, коли населення розміщене нерівномірно, переважно в західних областях України, може бути наявною і після закінчення війни. Вступ до Європейського Союзу, коли ті області, які розташовані ближче до країн ЄС, будуть більш розвинені, поглибить цей перекіс.
Авторське право (c) 2025 Анастасія ПЕТРОВСЬКА, асп. https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ФІЗИЧНА ДОСТУПНІСТЬ ПІШОХІДНОЇ ІНФРАСТРУКТУРИ: МЕТОДОЛОГІЯ ДОСЛІДЖЕННЯ І ТЕНДЕНЦІЇ РОЗВИТКУ
Вступ. Пішохідний рух є базовим режимом мобільності, який доступний усім. Однак не вся пішохідна інфраструктура є фізично доступною для всіх категорій користувачів. Передусім це стосується маломобільних груп населення – людей з інвалідністю або тимчасовою втратою мобільності, людей літнього віку, вагітних жінок, батьків з дитячими візочками тощо. У процесі воєнних дій російсько-української війни збільшується кількість людей з інвалідністю серед військових і цивільних осіб, які мають право на повноцінне використання міського простору. При цьому є неможливим використання застарілих радянських та автомобілецентричних пострадянських підходів до планування і проєктування вулиць. Одним із нагальних завдань для міст і громад України в розвитку пішохідної інфраструктури є забезпечення належного та приведеного до сучасних нормативних документів облаштування пішохідних переходів. Виконання в таких місцях межі між проїзною частиною та пішохідним тротуаром в одному рівні, а також влаштування засобів заспокоєння руху є нормою для європейських міст. Над цим же активно працюють українські міста протягом останніх років. Методи. Методологію вивчення фізичної доступності пішохідної інфраструктури розроблено на основі актуальної нормативно-правової бази України, включаючи адаптацію міжнародних стандартів ISO в цій сфері. Крім цього, враховано теоретичні дослідження українських вчених, а також досвід провідних міст розвинених держав та України. Результати. Кейсом відповідно до авторської методології стало дослідження наземних пішохідних переходів у центральній частині міста Києва в межах частин Шевченківського, Печерського, Голосіївського та Подільського адміністративних районів. Збір та обробка даних були проведені у лютому – березні та актуалізовані в липні 2024 р. Результати дослідження допомогли виявити, що лише 25 % досліджених підходів до пішохідних переходів повністю відповідають стандартам доступності, причому найвищий показник доступності продемонстрував Шевченківський район (32 %). Натомість 48 % підходів узагалі не відповідають стандартам, а 27 % були визначені як частково доступні. Висновки. Дослідження пішохідних переходів центральної частини Києва виявило значну кількість недоліків у контексті доступності. Лише п'ята частина пішохідних переходів відповідають державним будівельним нормам і національним стандартам, що підкреслює суттєву проблему доступності міського середовища для маломобільних груп населення. Ремонтні роботи, які мали на меті покращити ситуацію, часто не забезпечують належної якості щодо забезпечення безбар'єрного середовища, придатного для щоденного користування. Виявлено, що більшість доступних переходів з'явилася під час капітальних ремонтів, проте якість робіт не завжди є високою і послідовною. Це створює небезпеку для пішоходів і погіршує загальну доступність міського простору.
Авторське право (c) 2025 Тимофій НАГОРНИЙ, асп. , Семен ВЕРХОГЛЯДОВ, студ. , Антон ВОЛОВИЧ, студ., Станіслав КЛИМЕНКО, Начальник Управління комплексних схем дорожнього руху https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
СУЧАСНИЙ СТАН НАВЧАННЯ КАРТОГРАФІЇ НА ОСВІТНІХ ПРОГРАМАХ СТУДЕНТІВ ГЕОГРАФІЧНИХ СПЕЦІАЛЬНОСТЕЙ ЗАКЛАДІВ ВИЩОЇ ОСВІТИ УКРАЇНИ (НА ПРИКЛАДІ ОСВІТНІХ ПРОГРАМ КИЇВСЬКОГО НАЦІОНАЛЬНОГО УНІВЕРСИТЕТУ ІМЕНІ ТАРАСА ШЕВЧЕНКА)
Вступ. Картографія є важливим навчальним компонентом на першому (бакалаврському) рівні вищої освіти у процесі підготовки майбутніх фахівців-географів, виступаючи основою формування у студентів картографічного світосприйняття, надаючи систему знань про способи відображення навколишнього світу, закладаючи базові підходи й картографічну культуру до створення та використання картографічних творів. Науково-технічний прогрес, інші динамічні процеси, які безпосередньо пов'язані з безпекою навчальної діяльності у вищій школі (пандемії, війни, епідемії, інші обмежувальні заходи), визначають необхідність обґрунтування та швидкого упровадження сучасних форм і засобів навчання картографії на всіх освітніх програмах з підготовки географів. Методи. Загальною методологічною основою дослідження виступають базові положення теорії запрошення. Для досягнення поставленої мети під час виконання поставлених завдань застосовано: системний підхід, методи: аналіз і синтез; абстрагування та конкретизація; порівняльний; наукової класифікації; інформаційний. Результати. Установлено, що переважна більшість освітніх програм на об'єкті дослідження містить окремий обов'язковий компонент "Картографія" або інтегрований курс "Картографія з основами топографії", які для набуття студентами базового рівня картографічних знань, умінь і навичок викладаються відповідно в мінімально необхідних обсягах (90 та 120 год.). Найоптимальнішим місцем картографічних дисциплін у навчальному плані підготовки географів є 2 або 3 семестр. Існуючими формами організації навчальних занять з картографії при підготовці географів є лекції, практичні заняття, консультації. Окремими напрямами раціоналізації навчальної діяльності з картографії на сьогодні виступають: змішане навчання, підвищення ролі інтерактивних технологій, адаптивне навчання, уведення елементів штучного інтелекту. Необхідною підставою для фахового викладання картографії у вищій школі є наявність високопрофесійних кадрів, які мають базову освіту з картографії та володіють відповідними компетентностями на достатньому рівні. Висновки. Розкрито сучасний стан навчальної діяльності з картографії при підготовці географів у Київському національному університеті імені Тараса Шевченка, що визначається мінімальними необхідними обсягами, узгодженим місцем у навчальному плані, інноваційними формами навчання.
Авторське право (c) 2025 Едуард БОНДАРЕНКО, д-р геогр. наук, проф., Тетяна ДУДУН, канд. геогр. наук, доц. https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ХАРАКТЕРИСТИКА ВОДНИХ РЕСУРСІВ КИТАЮ, ЇХНЄ ВИКОРИСТАННЯ ТА УПРАВЛІННЯ
Вступ. Стаття є продовженням попереднього дослідження, в якому було охарактеризовано гідрографічні особливості Китаю. ЇЇ мета – оцінити водні ресурси Китаю та проблеми, пов'язані з їхнім використанням та управлінням у країні, яка бурхливо розвивається в останні десятиліття. Методи. Залучалася інформація, розміщена на офіційних сайтах Міністерства водних ресурсів КНР, Міністерства екології та охорони довкілля КНР, Комісії з водних ресурсів басейну р. Янцзи, глобальної інформаційної системи ФАО ООН – Aquastat-FAO (профіль Китаю). Інформація оброблялася статистичними методами. Результати. На території Китаю виділяється дев'ять основних груп річкових басейнів. На півночі знаходяться: Сун-Ляо (від назв річок Сунгарі та Ляохе) або Хейлун (Амур)-Сунгарі; Хуайхе; Хуанхе; Хай-Луань; внутрішні басейни річок. Загальний середньорічний внутрішній стік у цих п'ятьох групах річкових басейнів оцінюються у 535,5 км3 , що становить майже 20 % внутрішніх відновних водних ресурсів (ВВВР) країни. На півдні розташовані річки Янцзи, Сіцзян (Перлинна), південно-західна та південно-східна річкові басейнові групи. Загальний середньорічний стік цих чотирьох груп річкових басейнів оцінюється у 2176,2 км3 , що становить трохи більше 80 % ВВВР країни. ВВВР (місцевий поверхневий стік разом з підземними водами) становлять 2812,4 км3 . Відповідно на одну людину – 2000 м3 /рік. Загальні водні ресурси (місцевий і транзитний поверхневий стік разом з підземними водами) становлять 2839,7 км3 . Відповідно на одну людину – 2011 м3 /рік. Щорічна оцінка водних ресурсів значно залежить від водності року (кількості атмосферних опадів). Висновки. У Китаї запроваджено політику інтегрованого управління водними ресурсами, що виявилося у прийнятті Водного закону, активізації роботи річкових басейнових комісій, запровадженні стратегії "Трьох червоних ліній", торгівлі правами на воду тощо. Надмірна експлуатація водних ресурсів у попередній період призвела до скорочення водоносних горизонтів у районах виробництва зерна, значного скорочення річкового стоку і часто сильного забруднення річок. Зусилля, які докладають урядові органи, за офіційними даними дають позитивні результати – якість поверхневих вод Китаю поступово покращуватися.
Авторське право (c) 2025 Валентин ХІЛЬЧЕВСЬКИЙ, д-р геогр. наук, проф. , Цзін'яо ХОУ, магістр https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ВПРОВАДЖЕННЯ СПОРТИВНОГО ОРІЄНТУВАННЯ В НАВЧАЛЬНИЙ ПРОЦЕС ЗАКЛАДІВ СЕРЕДНЬОЇ ОСВІТИ
Вступ. Спортивне орієнтування є одним із популярних видів спорту, що сприяє розвитку фізичних, інтелектуальних та психоемоційних навичок. Завдяки унікальній комбінації фізичної активності й необхідності прийняття швидких рішень, цей вид спорту стає важливим елементом виховання молодого покоління. У сучасному освітньому процесі спортивне орієнтування має великий потенціал для інтеграції в навчальні плани, оскільки воно не лише сприяє фізичному розвитку, але й формує навички критичного мислення, командної роботи та адаптації до різних умов. Однак існують певні труднощі та виклики, які необхідно подолати для досягнення оптимальних результатів. Саме тому актуальним є визначення шляхів реалізації способів упровадження спортивного орієнтування в навчальний процес. Мета цього дослідження – визначення ефективних шляхів інтеграції спортивного орієнтування в навчальний процес для популяризації цього виду спорту, розвитку фізичних, інтелектуальних та психоемоційних навичок учнів. Методи. Під час дослідження було проаналізовано іноземний досвід і програми спортивного орієнтування з можливістю інтеграції в навчальний процес, огляді існуючих програм та наукових досліджень, присвячених спортивному орієнтуванню в Україні та визначенні компетентнісного підходу. Результати. Спортивне орієнтування має значний вплив на формування фізичних і інтелектуальних навичок учнів. Одним із ключових викликів упровадження спортивного орієнтування в навчальний процес є необхідність адаптації навчальних програм і підготовки педагогічних кадрів. Запропоновані в дослідженні рекомендації демонструють, що за умови належного впровадження, спортивне орієнтування може стати важливим елементом освітнього процесу, який сприяє не лише фізичному вихованню, але й розвитку ключових компетентностей, критичного мислення, лідерських якостей і підвищенню загальної мотивації учнів до навчання. Висновки. Досвід багатьох країн показує, що включення спортивного орієнтування в освітні програми позитивно впливає на розвиток учнів і студентів, сприяє їхньому загальному гармонійному розвитку. Проведене дослідження показує значний потенціал спортивного орієнтування як ефективного засобу розвитку фізичних, інтелектуальних та психоемоційних навичок учнів. Інтеграція цього виду спорту в навчальний процес сприяє не лише фізичному розвитку молоді, але й формуванню таких важливих життєвих компетенцій, як критичне мислення, командна робота й адаптація до змінних умов. Водночас виявлені виклики, пов'язані із впровадженням спортивного орієнтування, можуть бути подолані завдяки розробці адаптованої методики навчання та інтеграції цього виду спорту в навчальні програми, зокрема з географії.
навчально-методичні рекомендації зі спортивного орієнтування
Авторське право (c) 2025 Олег ГРИНЮК, канд. геогр. наук, доц., Тетяна ГУЛЯС, асп. , Аріана РАДЧЕНКО, студ. https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
СУЧАСНИЙ СТАН РОЗВИТУ ЗАКЛАДІВ РЕСТОРАННОГО ГОСПОДАРСТВА НА ЖИТОМИРЩИН
Вступ. Ринок ресторанних послуг вступив у новий етап свого розвитку у зв'язку з подіями, що відбулися в нашій країні та світі: це COVID-19 та сучасна воєнна агресія, що призвели до появи нових форматів закладів ресторанного господарства. Діяльність закладів ресторанного бізнесу в період COVID-19 сприяла впровадженню нових сучасних IT-технологій у сфері громадського харчування та розробці нових методичних рекомендацій стосовно діяльності закладів в особливих ковідних умовах. Методи. При написанні роботи було використано такі методи, як аналізу синтезу, спостереження та порівняння для виявлення закономірностей функціонування закладів ресторанного господарства. Результати. Дослідження сучасного стану діяльності закладів ресторанного господарства як в країні в цілому так і в місті Житомирі за умов ведення бойових дій показало, що сучасні послуги ресторанного бізнесу забезпечують не тільки базові, а й вищі потреби суспільства. Популярними стають такі тренди ресторанного бізнесу: формат фудмаркети та інноваційні фудкорти (окультурення ринків і перетворення їх на універсальні гастрономічні простори); slow-food (повільне споживання смачної та здорової їжі, виховання смаку у клієнтів і повернення в них поваги до їжі); формат подачі їжі finger-food (фуршет, де їдять лише руками) та tapas (на стіл подають одну величезну тарілку на всіх); перехід на приготування страв з екологічно чистих продуктів тощо. Встановлено, що рівень розвитку ресторанного бізнесу на території країни різний та потребує вдосконалення. Виявлені специфічні проблеми, з якими зіштовхнулися підприємці – ресторатори у зв'язку із релокацією своїх закладів на безпечніші території. Здійснено аналіз сучасного стану розвитку закладів ресторанного господарства в місті Житомир. Висновки. Запропоновано основні напрями діяльності, що можуть допомогти відновити роботу закладів ресторанного бізнесу на територіях, що зазнали величезних руйнацій. Досліджено передові напрями світового ринку, що можуть бути використані закладами ресторанного господарства України та основні європейські популярні тренди. Культура харчування модернізується, багато чого запозичується з європейської культури харчування. Запропоновано різні формати закладів ресторанного господарства, які є перевіреними, стандартизованими формами організації виробництва, реалізації продукції громадського харчування. Вивчено напрями щодо покращення діяльності ресторанного бізнесу на основі використання інноваційних підходів, що існують у сфері сервісного обслуговування в закладах світового ресторанного господарства.
Авторське право (c) 2025 Сергій ЗАПОТОЦЬКИЙ, д-р геогр. наук, проф, Світлана ТИЩЕНКО, канд. екон. наук, доц. https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ПРОДОВОЛЬЧА БЕЗПЕКА ТА РИНОК ПРОДОВОЛЬСТВА ПРОДУКЦІЇ РОСЛИННИЦТВА ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Вступ. Передумовами дослідження є методичні розробки науковців Інституту аграрної економіки та спроби їх впровадження на регіональному рівні. Вони ґрунтуються на оцінці ємності продовольчого ринку з урахуванням регіональної сільськогосподарської спеціалізації виробництва окремих видів сільськогосподарської продукції, купівельної спроможності населення та попиту на різні види сільськогосподарської продукції. Водночас це передбачає врахування, окрім внутрішньорегіонального виробництва та попиту, міжрегіонального руху продукції та формування експертного потенціалу. У статті розглянуто поняття продовольчого ринку й особливості його формування. Зазначено мінімальні та раціональні норми споживання. Об'єктом дослідження є продовольчий ринок регіонального регіону з позиції наповнення його продукцією рослинного походження. Методи. Методологія дослідження полягає в оцінці фактичного обсягу ємності внутрішньорегіонального споживчого продовольчого ринку та ринків сільськогосподарської продукції з урахуванням споживання продуктів харчування на рівні мінімальних і раціональних норм харчування населення регіонального регіону. Для досягнення поставленої мети було використано низку наукових методів, а саме монографічний; математичного моделювання; економічний; балансовий і нормативний; абстрагування та узагальнення; статистичний метод. Результати. Проаналізовано сучасний стан розвитку рослинництва та здійснено оцінку формування пропозиції на продовольчому ринку продукції рослинного походження в Чернівецькій області. У сільському господарстві Чернівецької області зберігаються тенденції домінування рослинництва над тваринництвом у структурі сільськогосподарського виробництва, зростання площ та валових зборів технічних і плодових культур. Скорочення поголів'я великої рогатої худоби та загальне домінування агроформувань у виробництві продукції рослинництва (крім картоплі, овочівництва тощо) та господарств населення у тваринництві (крім птахівництва). При формуванні регіональних продовольчих ринків необхідно враховувати такий аспект, як виробництво сільськогосподарської продукції господарствами населення для самозабезпечення, а не на продаж. Висновки. Регіональний продовольчий ринок продукції рослинного походження в Чернівецькій області можна вважати доволі збалансованим, що характеризується потенційними нішами для виробництва овочів, картоплі, зернової продукції та експортоорієнтованого садівництва. При формуванні регіональних продовольчих ринків необхідно враховувати такий аспект, як виробництво сільськогосподарської продукції господарствами населення здебільшого для самозабезпечення, а не на продаж. Існує також певна частка продукції, яка знаходиться поза сферою товарно-грошових відносин. Можливості реалізації сільськогосподарської продукції особистими селянськими господарствами мають значну кількість інфраструктурних проблем (місце реалізації, можливості для зберігання продукції, пакування та сортування тощо). Усе це надає неконкурентні переваги великим сільськогосподарським підприємствам для формування завищених цін.
Авторське право (c) 2025 Мирослав ЗАЯЧУК, д-р геогр. наук, доц. , Родіка ТІМІШ, асп. https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ЖІНОЧІ ОБРАЗИ У ПАМ'ЯТНИКАХ ТА МОНУМЕНТАЛЬНІЙ СКУЛЬПТУРІ МІСТА КИЄВА: ГЕНДЕРНО-ГЕОГРАФІЧНА ПЕРСПЕКТИВА
Вступ. У статті підіймається питання гендерного (дис)балансу в монументальній скульптурі м. Києва. Монументальна скульптура, що поєднує в собі композиції меморіального та мистецько-розважального змісту, розглядається як елемент символічного простору міста, що репрезентує та акцентує в публічних місцях ключові політичні й соціальні цінності, ідентичності та орієнтири суспільного розвитку. Саме тому дослідження пам'ятників і загалом монументальної скульптури все частіше привертає увагу не лише урбаністів і мистецтвознавців, але й соціологів, істориків та суспільних (у т. ч. і гендерних) географів. Метою роботи було проаналізувати рівень представленості жіночих образів у монументальній скульптурі м. Києва. Зокрема, завдання включали огляд подібних досліджень в інших країнах Європи та світу, кількісний та якісний аналіз представленості жінок у монументальній скульптурі Києва, просторовий аналіз розміщення пам'ятників і скульптур, що містять жіночі образи, у межах міста, у т. ч. їхнє співвідношення за адміністративними районами, порівняння Києва зі столицями та великим містами в інших країнах, аналіз історико-географічних передумов формування меморіального простору в Україні та відображення його у пам'ятниках і меморіалах Києва. Методи. Стаття являє собою монографічне дослідження (case-study) з елементами базового статистичного, порівняльного та інтерпретативного аналізу. Джерелами даних були довідкові видання та туристичні путівники й карти. Результати. За кількісним співвідношенням жіночих і чоловічих образів серед пам'ятників і монументів міста (41 із 360) Київ поступається низці провідних країн світу. Зокрема, незначною є кількість скульптур, присвячених реальним історичним постатям – лише 17 %. Хронологічно, суттєве збільшення кількості жіночих образів припадає на період після здобуття Україною незалежності. На відміну від багатьох міст Європи, у монументальній скульптурі мистецько-розважального змісту мало представлені сюжети, що містять оголену жіночу натуру. Спостерігається виражена тенденція використання жіночих образів для уособлення України, її державності та історії українського народу. Територіально, найбільша концентрація монументальної скульптури, що містить жіночі образи, припадає на Шевченківський і Печерський райони. Висновки. Скромні кількісні показники гендерного балансу в монументальній скульптурі міста свідчать про недостатню представленість жінок у меморіальному просторі Києва, а отже і про недостатнє визнання досягнень жінок у суспільно-політичній і мистецькій царині. Водночас, вагома символічна роль жінки в уособленні державності та історії українського народу суттєво відрізняє український меморіальний простір від радянського і може служити позитивним прикладом гендерних цінностей. Збільшення кількості пам'ятників жінкам і меморіальної скульптури із жіночими образами свідчить про актуалізацію ролі жінки в колективній свідомості та історичній пам'яті незалежної України. Аналіз локалізації пам'ятників жінкам і монументальної скульптури, що містить жіночі образи, указує на нерівномірне їх поширення у межах міста.
Авторське право (c) 2025 Тетяна ЗЕЛЕНСЬКА, студ. , Юліан БРАЙЧЕВСЬКИЙ, канд. геогр. наук, доц. https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
СОЦІАЛЬНЕ ЖИТЛО В УКРАЇНІ: ВИКЛИКИ ТА ПЕРСПЕКТИВИ
Вступ. Поняття соціальне житло виникло не так давно, проте як ідея воно назрівало ще в часи Першої промислової революції. Сучасне визначення соціального житла, хоч і різниться залежно від країни, але містить такі основні ознаки, як спрямування діяльності на групи населення, що мають обмежені фінансові ресурси, та потреба у фінансовій підтримці з боку держави або приватного сектору. Житло має вирішальне значення у повсякденному житті, тісно пов'язане з відчуттям безпеки, контролю над життям, стабільності, а також здоров'ям людини; житлові обставини відіграють ключову роль у становленні та діяльності соціальної одиниці. Методи. Було використано метод аналізу теоретичної літератури, а також звітів і статистичних даних, історичний та дескриптивний методи, порівняльний аналіз і метод узагальнення. Результати. У статті представлено результати дослідження поняття "соціальне житло", сучасного стану, проблем та перспектив розвитку соціального будівництва. Розвідка ґрунтується на аналізі даних, зібраних у теоретичній літературі, а також звітах і статистичних базах, що описували соціальне житло. Проведено аналіз становлення соціального житла та етапи його розвитку, здійснено порівняння досвіду інших країн та України. Було зібрано приклади успішної реалізації програм соціального житла, закордонних та українських практик. Описано кількісні характеристики потреб у соціальному житлі, наявний стан, програми, що спрямовані на забезпечення житлом вразливих груп населення. Виявлено, що законодавство України не чітко врегульовує питання соціального, тимчасового та доступного житла, немає чітких механізмів забезпечення населення соціальним житлом, його критично не вистачає, незважаючи на те, що існує великий попит на нього. Висновки. Доведено, що житловий ринок потребує чіткого законодавчого врегулювання та створення дієвої житлової політики в державі. Отримані результати дозволяють висвітлити основні проблеми соціального житла, особливо серед ВПО, показують варіанти задоволення потреб у житлі, можуть сприяти кращому впровадженню житлової політики та подоланню житлової кризи.
Авторське право (c) 2025 Вікторія ЗАПОТОЦЬКА, канд. геогр. наук, доц. , Андрій ПАНЬКІВ, студ., Даніла ШПАК, студ. https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
КОНЦЕПЦІЯ ІНТЕГРОВАНОГО РОЗВИТКУ: ПІДХОДИ ДО РЕАЛІЗАЦІЇ У СИСТЕМІ ПЛАНУВАННЯ ТА УПРАВЛІННЯ ВІДНОВЛЕННЯМ ДЕОКУПОВАНИХ ТЕРИТОРІЙ
Досліджено особливості застосування концепції інтегрованого розвитку для формування системи планування та прийняття управлінських рішень в інтересах відновлення деокупованих територій. Науковий дискурс щодо інтегрованого розвитку розглянуто через призму визначення сутності інтегрованого розвитку, його складових, імплементації у систему планування розвитку території, привнесення нових інструментів планування та зміни підходів до застосування відповідних традиційних інструментів, досвід практичного застосування концепції в інтересах місцевого й регіонального розвитку. Концепція, яка суттєво модернізує традиційну систему планування розвитку територій в Україні, отримала практичне впровадження у 2010-х роках. Ключовим документом імплементації підходів стала Концепція інтегрованого розвитку територіальної громади. Є приклади розроблення цього документу для окремих територіальних громад. Наші дослідження показують суттєву перспективу імплементації підходу інтегрованого планування і для деокупованих територій. Здійснено аналіз наукових підходів до розуміння та застосування концепції "інтегрованого розвитку" для дослідження місцевого розвитку та планування розвитку території. Визначено ключові запити деокупованих громад Харківської області щодо руйнувань, бачення напрямів і найбільш нагальних проблем відновлення деокупованих територій. Довготривала масштабна війна призвела до масштабних руйнувань, тривалої окупації окремих територій, зруйнувала логіку та логістику економічного розвитку окремих територіальних громад і регіонів. Висвітлено основні особливості та характеристики деокупованих територій України, основні інструменти планування й управління відновленням. Відбудова деокупованих територій і переосмислення розвитку територіальних громад потребує застосування сучасних підходів та інструментів. Концепція інтегрованого розвитку дозволяє уникнути розбалансування ключових складових розвитку, використати переваги просторового розвитку й узгодити інтереси найбільш зацікавлених сторін, залучених до процесу відновлення деокупованих територій в Україні.
Авторське право (c) 2025 Сергій ЗАПОТОЦЬКИЙ, д-р геогр. наук, проф., Сергій ЗАІКІН, асп. https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
РЕВІТАЛІЗАЦІЯ ПРОМИСЛОВИХ ТЕРИТОРІЙ: ДОСВІД МІСТА КИЄВА У ВІДНОВЛЕННІ МІСЬКОГО СЕРЕДОВИЩА
Вступ. Київ, як столиця України, стикається із проблемою занедбаних промислових зон, які негативно впливають на міський ландшафт, економіку та екологію. Процеси ревіталізації можуть стати ключовим елементом для сталого розвитку міста у майбутньому. Стаття покликана дослідити сучасний стан промислових зон, їхній потенціал для трансформації та основні напрями ревіталізації. Методи. Дослідження базується на комплексному підході, включаючи аналіз статистичних даних, вивчення успішних кейсів і польових досліджень. Для проведення дослідження ревіталізації промислових територій застосовується комплексний підхід, що містить такі методи: аналіз документів, польові дослідження, картографічний аналіз, соціологічні опитування, порівняльний аналіз, економічний аналіз, екологічна оцінка. Результати. Проаналізовано економічні, соціальні та екологічні аспекти процесу ревіталізації з метою виявлення перспектив для різних територій. На основі даних запропоновано стратегії для розвитку різних районів міста, враховуючи їхню специфіку. Аналізуючи українські й закордонні джерела, було досліджено соціальні та економічні вигоди, пов'язані з ревіталізацією, зокрема створенням нових робочих місць, розвитком бізнесу, зниженням рівня злочинності й підвищенням якості життя. Основними проблемними моментами залишаються фінансові витрати, корупція, а також незацікавленість влади. Висновки. Подано стратегії оптимального використання міських територій шляхом ревіталізації з екологічних і соціальних аспектів. Важливо, що ревіталізація дозволяє зберегти історичну спадщину, забезпечуючи при цьому стабільність розвитку Києва. Результати дослідження можуть послужити основою для подальших проєктів ревіталізації міських територій в Україні, сприяючи покращенню міського середовища та інтеграції сучасних практик у міське планування.
Авторське право (c) 2025 Вікторія ЗАПОТОЦЬКА, канд. геогр. наук, доц., Юлія ЖИРОВА, студ https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ПЛАНУВАННЯ МІСТ НА ЗАСАДАХ ГЕНДЕРНОЇ РІВНОСТІ: ПІДХОДИ ТА ДОСВІД
Вступ. Інтеграція гендерного мейнстримінгу в міське планування необхідна для забезпечення соціальної справедливості, інклюзивності та сталого розвитку міст. Успішна реалізація засад гендерної рівності у міському плануванні сприяє покращенню якості життя містян. Досвід цілого ряду міст світу демонструє ефективність і потребу в якісних змінах міст в аспекті гендерної рівності та використання гендерно-орієнтованих підходів у міському плануванні. Мета роботи полягає у дослідженні підходів і позитивного досвіду планування міст на засадах гендерної рівності, визначенні переваг та можливостей їхнього використання в українських містах. Методи. Інформаційну основу для аналізу підходів, сутності й досвіду впровадження гендерної рівності в міському плануванні та управлінні становили результати наукових досліджень, опубліковані у вигляді статей і монографій, матеріали і проєкти міжнародних структур, презентації й обговорення ініціатив, коментарі фахівців у сфері міського планування. Результати отримані з використанням методів аналізу та синтезу, побудови логічних схем SWOT-аналізу. Результати. У статті наведено результати дослідження позитивних прикладів реалізації проєктів гендерного мейнстримінгу різних масштабів у містах світу, визначено досвіди, які можуть бути реалізовані в Україні, окреслено проблеми й можливості міського планування в контексті гендерного мейнстримінгу. Для розуміння сутності гендерного мейнстримінгу у розвитку гендерно справедливого міста розроблено логічну схему. Визначено, що інтеграція гендерних потреб у міське планування може суттєво вплинути на функціональність та інклюзивність міського простору, його безпечність, доступність і комфорт для всіх містян. Проведено SWOT-аналіз, визначено сильні та слабкі сторони, можливості й загрози запровадження гендерних підходів у міському плануванні в Україні. Висновки. Успішні проєкти врахування гендерної рівності при плануванні міст показують, що забезпечення потреб різних соціальних груп не лише підвищує комфорт міського середовища, але й сприяє соціальній інтеграції мешканців. Це підтверджують успішні приклади реалізації гендерно чутливого планування, які можуть служити моделями для українських міст при їх адаптації до місцевих особливостей. Використання отриманих результатів дозволить розвивати інклюзивні та сталі міста в Україні й посилити партисипацію у міському плануванні та управлінні.
Авторське право (c) 2025 Наталія ПРОВОТАР, канд. геогр. наук, доц. , Ярослав КОЦЮБА, асп. https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ТЕОРЕТИКО-МЕТОДОЛОГІЧНІ ЗАСАДИ ЛОГІСТИКИ ПАЛАЦОВО-ЗАМКОВОГО ТУРИЗМУ
Палацово-замковий туризм - один із різновидів туризму, що швидко набуває популярності у світі та в Україні зок­рема. Цей вид культурного туризму спрямований на відвідування й вивчення пам'яток історії та архітектури, таких як палаци, замки, фортеці, монастирі та інші об'єкти, які мають велику історичну, культурну й архітектурну цінність. Він дозволяє відвідувачам побачити унікальні архітектурні споруди, дізнатися більше про історію та культуру країни, регіону або міста, в якому вони перебувають. Крім того, палацово-замковий туризм сприяє розвитку місцевої економіки та підтримці культурної спадщини. Ця стаття присвячена дослідженню теоретико-методологічних засад логістики в палацово-замковому туризмі. У ній було проаналізовано особливості логістичних процесів у сфері культурної спадщини, визначено важливість упровадження логістики для покращення обслуговування туристів й оптимізації управління туристичними потоками. Також розглянуто питання збереження історичної цінності об'єктів, управління потоками туристів, використання інформаційних технологій у логістиці та інші аспекти, що впливають на розвиток палацово-замкового туризму. Робота містить аналіз сучасних тенденцій у галузі, висвітлює виклики та перешкоди у введенні логістики в даній сфері та вказує на перспективи подальших розвідок. Висновки можуть бути корисними для учасників туристичної галузі, дослідників й урядових структур, які займаються розвитком культурної спадщини. Обрана тема має велику актуальність у сучасному світі. Зростаючий інтерес до культурної спадщини, у тому числі палаців і замків, відкриває нові можливості для туристичної галузі. Розвиток логістики в цьому контексті стає важливим чинником для покращення обслуговування туристів та оптимізації управління туристичними потоками. Дослідження цієї теми може сприяти розвитку ефективних стратегій управління туристичними маршрутами, збереженню історич­ної цінності об'єктів культурної спадщини й забезпеченню сталого розвитку палацово-замкового туризму.
Авторське право (c) 2024 Асп. Олександр ТЕПЛЮК https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
СТВОРЕННЯ СПОРТИВНИХ КАРТ ДЛЯ ЗАКЛАДІВ СЕРЕДНЬОЇ ОСВІТИ
Вступ. Сучасна освіта має формувати практичні компетентності. Спортивне орієнтування в закладах середньої освіти поєднує в собі і фізичну, і практичну, і інтелектуальну складові. Його доволі легко організувати на навчальних заняттях "просто неба", поряд із закладом освіти. Проте відсутність відповідного картографічного матеріалу, а саме спортивної карти, перешкоджає проведенню таких навчальних занять як для учнів, студентів, так і для викладачів. Отже, актуальним є вивчення функціоналу доступного програ­много забезпечення ГІС. Мета цього дослідження - розкрити можливість використання й доступність спортивного орієнтування в закладах загальної середньої освіти й розробити алгоритм створення карти та маршрут для проведення орієнтування з учнями на прикладі Тетіївського ліцею № 2 Київської області. Методи. Методика розвідки базується на аналізі й узагальненні геоінформаційного програмного забезпечення для створення спортивних карт, розгляді ресурсів придатності супутникових знімків території' України та інших картографічних матеріалів. Вико­ристовувався метод ГІС-картографування - від підбору оптимальної проєкції та відповідної системи координат до створення спор­тивної карти в програмі Open Orienteering Mapper. Результати. Основними етапами створення спортивної карти є: підготовка основи карти (т. зв. "підложки"); картування те­риторії - розроблення карти; планування дистанції; підготовка карти до друку. На кожному з етапів використовуються різні безкоштовні програми. Для формування "підложки" рекомендуємо скористатись програмою "SAS Planet". Для створення власне картографіч­ного твору - спортивної карти - можна використати програму "Open Orienteering". Запланувати, організувати дистанцію змагань, оформити й підготовити карту до друку краще в програмі "Purple Pen". Представлено алгоритм створення спортивної карти з мож­ливістю подальшого картування за допомогою безкоштовного ГІС-забезпечення на прикладі території м. Тетіїв Київської області. Висновки. Навчання вчителів створенню спортивних карт може стати кроком для активізації діяльності гуртків, пов'язаних з орієнтуванням, а також буде корисним для проведення тематичних екскурсій та унаочнення при вивченні певних тем. Практичне значення і новизна полягають у тому, що представлено алгоритм та інструментарій для повноцінно/ організації занять, отримання практичних навичок, проведення змагань зі спортивного орієнтування на території закладу освіти.
Авторське право (c) 2024 Канд. геогр. наук, доц. Олег ГРИНЮК, Магістр Антоніна ЮР'ЄВА https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ЕКОКОМПЛЕКС "ПЕРЛИНА ДЗВІНКОВА": МОЖЛИВОСТІ РЕАБІЛІТАЦІЇ ТА ОЗДОРОВЛЕННЯ ДІТЕЙ-ПЕРЕСЕЛЕНЦІВ
Повномасштабна війна, яка триває з 24 лютого 2022 року, внесла суттєві корективи у звичне життя українців. І це зумовлює актуальну потребу у розгляді та пошуку нових можливостей надання послуг оздоровлення й організації дозвілля, психологічного відновлення для різних категорій людей. Найбільше від впливу війни страждають діти, бо вони дуже вразливі, а переживання травматичних подій під час війни може призвести до серйозних психологічних страждань та різних накопичувальних наслідків. Методично стаття базується на використанні методів аналізу й синтезу, логічного методу та узагальнення, джерелознавчого, що дозволили дослідити природні ресурси, у тому числі рекреаційні та оздоровчі, наявну інфраструктуру екокомплексу "Перлина Дзвінкова" села Дзвінкове Київської області, Боярської територіальної громади. На основі отриманої інформації обґрунтовано можливість використання цього екокомплексу та прилеглої до нього території як оздоровчого центру для потреб реабілітації дітей-переселенців. Виявлено, що досліджувана територія екокомплексу має сприятливі природні ресурси й необхідну інфраструктуру для перебування дітей під час заїзду. З'ясованоно, що цей екокомплекс забезпечує потребу в комфортному проживанні, харчуванні, оздоровленні та проведенні дозвілля для дітей. Авторами проаналізовано основні та специфічні особливості психотерапевтичної роботи з дітьми та підлітками як основних напрямів реабілітаційного процесу. Проаналізовано діяльність кваліфікованого персоналу дитячого табору "Questy Camp" та інших учасників благодійної програми, які забезпечують відпочинок і реабілітацію дітей війни. Визначено, що запропонований асортимент проведення заходів для дітей (різноманітні квести, активності на свіжому повітрі, уроки англійської мови й акторської майстерності, різні майстер-класи) підходять для реабілітаційного впливу. На основі практичного досвіду зазначено, що одними із найрезультативніших напрямів психологічної допомоги у кризових ситуаціях виступають: сеанси терапії з досвідченими психологами, колективні ігри, спілкування із тваринами, іпотерапія та кінні прогулянки, можливість опановувати ази вітрильного спорту. Підкреслено основні наслідки запропонованих послуг кожного з учасників благодійного проекту в роботі з дітьми, що постраждали внаслідок травматичних подій. Резюмовано, що в результаті проведення різних занять на базі екокомплексу "Перлина Дзвінкова" та заходів поблизу неї у дітей знижується тривожність, покращується психологічний та емоційний стан, поліпшується увага, зростає контактність один із одним тощо. Висвітлено, що екокомплекс "Перлина Дзвінкова" із наявною інфраструктурою та оздоровчим комплексом можуть служити центром психологічної й оздоровчої реабілітації дітей. Отримані результати дозволяють стверджувати, що екокомплекс "Перлина Дзвінкова" та допоміжні учасники проєкту, які започаткували ініціативу щодо психологічної реабілітації дітей віком від 8 до 14 років, які постраждали від російської агресії на території' України, дозволять надавати реабілітаційно-оздоровчі послуги у воєнний і післявоєнний період для дітей-переселенців.
Авторське право (c) 2024 Канд. геогр. наук, доц. Тетяна МИХАЙЛЕНКО, Андрій СІЧКА https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
"ЛЕМКІВСЬКА ВАТРА" ЯК РЕСУРС ДЛЯ РОЗВИТКУ ЕТНОЕКЗОГЕННОГО ТУРИЗМУ В УКРАЇНІ
Розкрито географічні та історичні особливості лемків як найзахіднішої етнічної групи українського народу. На при­кладі Міжнародного етнографічного фестивалю "Лемківська ватра", який щорічно проводиться у містечку Ждиня Ма- лопольського воєводства Польщі, показано можливості посилення туристичної співпраці між польськими й українсь­кими лемками в сучасних непростих умовах повномасштабної війни Росії проти України. Починаючи з 2022 р., фести­валь "Лемківська ватра" послідовно проводить лінію на підтримку України у цій війні, що відбилося в його гаслі: "Ватра солідарна з Україною". Проаналізовано мовно-культурні та географічно-історичні особливості Лемківщини і на цій під­ставі підкреслено тісний зв'язок лемків з Великою Україною, який вони постійно підтримували й підтримують за різних історичних передумов. Активізація туристичних зв'язків між лемками в Польщі та Україні сприятиме не тільки пода­льшому поширенню україномовного простору, але й зміцненню українсько-польських відносин. Наведено та охаракте­ризовано профілі видатних представників лемків, які набули всесвітньої популярності й тому цікаві для розвитку ту­ризму. Деякі з них добре відомі в Україні; більше того, їхня діяльність сприяла формуванню національно-патріотичної свідомості української нації. Ідеться, передусім, про Михайла Вербицького, лемка за походженням, автора музики до Державного гімну України. Наступне прізвище лемківського походження, яке нині відоме в усьому світі - Енді Воргол (Андрій Варгола) - американець лемківського родоводу, який створив цілий напрям сучасного культурно-художнього розвитку під назвою "поп-арт". Також лемківське коріння має представник "наївного" народного мистецтва польських Карпат Никифор Дровняк. Нарешті, не можна не згадати про Богдана-Ігора Антонича - українсько-лемківського поета та письменника. Усі вони мають зв'язок з туризмом, оскільки відповідні пам'ятки та пам'ятники створені як в Україні, так і в інших країнах (США, Польща, Словаччина), але, на жаль, недостатньо відомі. Ця стаття заповнює цю прогалину.
фестивалі лемківської культури в Україні
Авторське право (c) 2024 Д-р геогр. наук, проф. Ігор СМИРНОВ, Д-р геогр. наук, проф. Ольга ЛЮБІЦЕВА https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
СОЦІАЛЬНО-КУЛЬТУРНІ ТРАНСФОРМАЦІЇ ПРИКОРДОННИХ ТЕРИТОРІЙ УКРАЇНИ У ВОЄННИЙ ТА ПІСЛЯВОЄННИЙ ПЕРІОД: ДОСЛІДНИЦЬКИЙ ЕКСКУРС
Вступ . Трансформаційні процеси, що відбуваються в Україні внаслідок повномасштабного вторгнення, змінюють вектор розви­тку її територій, включаючи соціальну та культурну сфери. Дослідження доробку наукових праць, присвячених соціальним і культурних трансформаціям життєдіяльності населення, прикордонним територіям та впливу військової збройної агресії на життєдіяльність населення й розвиток територій, зокрема прикордоння, є актуальним для створення теоретичної бази, дослідницької основи для про­ведення майбутніх розвідок соціально-культурних трансформацій прикордонних територій України у воєнний та післявоєнний період. Подібні дослідження актуально проводити на прикладі праць українських і зарубіжних учених, що дозволяє отримати комплексне ба­чення теоретичних аспектів зазначених трансформаційних процесів. Методи. У межах дослідження було використано в більшості загальнонаукові методи, а також визначено методи потенційних розвідок, зокрема анкетування, перцепції простору. Результати. У результаті дослідження проведено аналіз наукового доробку українських та зарубіжних учених стосовно соціа­льних, культурних розвідок, соціально-культурних трансформацій, зокрема у воєнний та післявоєнний період, а також упливу військової збройної агресії на соціально-культурні трансформації. Визначено основні закономірності й тенденції зазначених досліджень, зокрема їхню націленість на вивчення окремих соціально-культурних аспектів розвитку населення, а також деякі післявоєнні трансформаційні процеси, що відбуваються на територіях проведення військових дій (як правило, на прикладі міжнародного досвіду). Окреслено можливі перспективи в розвитку питань, присвячених тематиці соціально-культурних трансформацій прикордонних територій у воєнний та післявоєнний період, зокрема розвідки, направлені на розроблення рекомендацій щодо покращення соціального та культурного стано­вища населення прикордонних територій у післявоєнний період, оскільки дані дослідження є особливо цінними для місцевого управління зазначених територій. Висновки. Значення розвідок наукових праць на задану тематику для майбутніх суспільно-географічних досліджень можна окрес­лити в декількох напрямах, а саме: визначення процесів, причин та особливостей соціально-культурних трансформацій, що відбува­ються на окремих територіях, виокремлення основних проблем розвитку прикордоння й визначення особливостей післявоєнної відбу­дови, регіональних відмінностей тощо.
уплив військових дій на розвиток територій
Авторське право (c) 2024 Д-р геогр. наук, проф. Сергій ЗАПОТОЦЬКИЙ, Асп. Людмила РИНДІЧ, Гліб МАТЮНІН https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ІНДИКАТОРИ ТА РОЗРАХУНКОВІ ПАРАМЕТРИ В ОЦІНЦІ ЕКОСИСТЕМНИХ ПОСЛУГ ЗІ ЗБЕРЕЖЕННЯ БІОРІЗНОМАНІТТЯ
Вступ. Втрата біорізноманіття є однією з найгостріших глобальних екологічних проблем. Концепція екосистемних послуг (ЕП) тісно пов'язана з концепцією збереження біорізноманіття. Враховуючи міру порушення екологічної рівноваги внаслідок антропогенного впливу, одним зі шляхів стійкого розвитку міст є розв'язання проблеми збереження міського біорізноманіття. Міські зелені зони (МЗЗ) є територіями, що мають значення для збереження міського біорізноманіття. МЗЗ здатні найефективніше виконувати функцію збереження біорізноманіття та надавати відповідні екосистемні послуги у тому випадку, якщо утворюватимуть екомережу. Ризики ж для екомережі є ризиками недоотримання (втрати) відповідних екосистемних послуг. Питання оцінювання екосистемних послуг зі збереження біорізноманіття в містах, де б оцінка ЕП базувалась на "екомережному" підході, наразі висвітлено недостатньо. Методи. Розробка набору індикаторів, на основі яких має проводитись оцінювання, та відповідних їм розрахункових параметрів, а також власне методики оцінки екосистемних послуг зі збереження біорізноманіття у містах, стала завданням даної роботи. Було розроблено методику такого оцінювання. Вона базується на визначенні ефективності виконання МЗЗ "екомережних" функцій. Відмінності в показниках ЕП зі збереження біорізноманіття обумовлено низкою чинників. Серед природних факторів: наявність рідких і зникаючих видів у межах МЗЗ; ландшафтне різноманіття; метричні та якісні характеристики зелених зон. Серед антропогенних – ступінь перетвореності ландшафтів тощо. Результати. Названі чинники стали індикаторами оцінки (біопопуляційнми, ландшафтного різноманіття, природоохоронними, територіальними, фазово-антропізаційної та фазово-етологічної стійкості). Адекватно до провідних факторів (індикаторів) запропоновано низку параметрів для проведення оцінювання. Серед них: показник біопопуляційного потенціалу, інтегральний показник ландшафтного різноманіття, показник природоохоронного статусу, достатньої розмірності, індекс фазово-антропізаційної стійкості тощо. Висновки. Ці параметри дозволяють реалізувати методику оцінювання на двох територіальних рівнях (загальноміському й локальному) і визначити ефективність міської синьо-зеленої інфраструктури (СЗІ) або окремої МЗЗ у виконанні функції збереження біорізноманіття. На локальному рівні за запропонованими розрахунковими показниками ефективність виконання функції в МЗЗ (E_biodiversity(g_a)) визначається в процесі ГІС-моделювання залежно від їхнього стану. На загальноміському рівні показники ефективності (E_biodiversity(BGI)) визначаються через зв'язаність між собою елементів СЗІ. Показники ефективності, на основі функції бажаності Харрінгтона, дозволяють визначити обсяги ЕП зі збереження біорізноманіття на обох територіальних рівнях (ES__biodiversity(g_a)) та (ES_ biodiversity(BGI)). Оцінка, що відбувається за такою методикою, може стати корисним інструментом у прийнятті містопланувальних рішень, адже дозволяє ідентифікувати зелені зони, що потребують першочергових дій при об'єднанні їх у екомережу для створення умов збереження біорізноманіття.
Авторське право (c) 2024 Канд. геогр. наук, доц. Наталія КОРОГОДА https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ТОПОНІМІЧНА ДЕКОЛОНІЗАЦІЯ МІСТА КИЄВА: ПРОСТОРОВО-ОРІЄНТАЦІЙНИЙ АСПЕКТ
Вступ. Здійснено аналіз процесу деколонізації топонімів міста Києва, що виникли у ХІХ–ХХ ст. як наслідок імперської політики Росії в різних її історичних іпостасях. Методи. Дослідження полягає у формалізації активного процесу деколонізації топонімів м. Києва. У процесі роботи проаналізовано ретроспективу утворення і трансформацій топонімів. Подано порівняльну характеристику дерусифікації та минулих процесів дерадянізації й декомунізації. На основі теоретичних праць, чинної нормативно-правової бази та практично-направлених посібників розкрито зв’язки між застосуванням топонімів й орієнтацією в географічному просторі. Результати. Виявлено спільні й відмінні ознаки різних стадій деколонізації топонімів – дерядянізації в 1990–2000-х рр., декомунізації у 2015–2022 та дерусифікації з 2022 р. Охарактеризовано існуюче топонімічне поле міста Києва з поділом на адміністративні й вернакулярні топоніми. Наголошено на взаємопов’язаності топонімічного поля та транспортної системи, запропоновано новий клас топонімів за денотатом – директопоніми. Висвітлено існуючі й потенційні проблеми просторового орієнтування в урбанізованому середовищі, що пов’язані з особливостями топонімічного поля міста Києва. Розроблено принципи оптимального найменування міських об’єктів з акцентом на просторово-орієнтаційному аспекті для уникнення колективної топографічної дезорієнтації. Визначено основні групи урбанонімів, які підлягають перейменуванню, а також виокремлено такі, які є предметом для переосмислення. Подано оцінку офіційному процесу дерусифікації об’єктів міського підпорядкування. Виходячи із принципів оптимального найменування, запропоновано нові назви й проаналізовано результати голосування жителів Києва та прийняття відповідних рішень Київської міської ради. Висновки. Сучасний стан топонімічного поля Києва піддано критичному аналізу, у тому числі на основі актуальних нормативно-правових актів України та її столиці в цій сфері. Ураховуючи геополітичне положення Києва як столиці єдиної й неподільної України, у межах актуальної у 2022 р. фази деколонізації, а саме дерусифікації, розроблені принципи оптимального найменування міських об’єктів мають стати основою для прийняття управлінських і політичних рішень у цій сфері. Станом на листопад 2022 р., Київською міською радою прийняті рішення щодо перейменування 149-ти міських об’єктів, із них 30 (20 %) отримали назви, запропоновані автором на основі принципів оптимального найменування.
Авторське право (c) 2023 Асп. Тимофій НАГОРНИЙ https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ПРОЄКТУВАННЯ ГЕОІНФОРМАЦІЙНИХ СИСТЕМ ВІЙСЬКОВОГО ПРИЗНАЧЕННЯ. ПРОБЛЕМИ ТА ШЛЯХИ ЇХНЬОГО РОЗВ'ЯЗАННЯ
Розглянуто актуальну проблему проєктування геоінформаційних систем військового призначення. Такі геоінформаційні системи змогли б значно полегшити стратегічні й тактичні завдання Збройним силам України. Аналіз подібних геоінформаційних систем, що використовуються збройними силами інших країн, показує, що в сучасних реаліях ведення бойових дій неможливо обійтися без цифрових технологій і геоінформаційних зокрема. Завдання, пов'язані з використанням топографо-геодезичних даних, доволі трудомісткі, а використання геоінформаційних систем дозволяє їх вирішити в сотні разів швидше, ніж при використанні традиційних методів. Тому більшість розрахунків, що виконуються під час підготовки бойових дій за допомогою інформаційних систем військового призначення, цілком реально виконувати ще на етапі постановки та з'ясування завдання. Також спеціалізовані системи військового призначення дозволяють значно скоротити час, необхідний на оцінку обстановки й розробку планів дій військ за рахунок комплексної обробки інформації та наочного відображення на єдиній підоснові всіх видів інформації, що використовується. Для вирішення задачі проєктування геоінформаційної системи військового призначення було запропоновано використовувати вже існуючу систему, що зарекомендувала себе, але з можливістю її розширення за рахунок упровадження мови програмування для вирішення специфічних завдань і відсікання не модулів, що не використовуються. Протягом усього життєвого циклу проєкту необхідно буде дотримуватись відповідного рівня секретності, аж до останньої стадії – випуску графічної документації. Було розроблено алгоритм проєктування такої спеціалізованої геоінформаційної системи. Запропонований алгоритм можна використовувати при проєктуванні систем військового призначення, що значно полегшить і спростить їхню розробку. А використання геоінформаційних систем військового призначення дозволить більш якісно оцінювати обстановку, розробляти відповідну тактику та приймати всебічно обґрунтовані рішення.
автоматизована система військового призначення
Авторське право (c) 2023 Канд. техн. наук, доц. Олена ПОМОРЦЕВА, Канд. техн. наук, доц. Сергій КОБЗАН, Студ. Інна ГАМАЮН https://creativecommons.org/licenses/by/4.0